Olipa kerran kaukaisessa maassa -
nuori prinssi, joka asui loistavassa linnassa.
Vaikka hänellä oli kaikki, mitä toivoa saattoi,
prinssi oli hemmoteltu, itsekäs ja töykeä.
Eräänä talvisena iltana -
vanha kerjäläisnainen tuli linnaan -
ja tarjosi hänelle ruusua,
että saisijäädä suojaan purevalta pakkaselta.
Naisen ruma ulkonäkö inhotti prinssiä,
ja hän torjui lahjan ja käännytti naisen pois.
Nainen varoitti häntä, ettei pidä antaa ulkonäön hämätä,
koska todellinen kauneus on pinnan alla.
Kun prinssi torjui naisen toistamiseen, naisen rumuus suli pois -
paljastaen kauniin haltiattaren.
Prinssi yritti pyytää anteeksi, mutta liian myöhään,
koska nainen oli nähnyt, ettei prinssin sydämessä ollut rakkautta.
Rangaistuksena siitä -
nainen muutti hänet kamalaksi hirviöksi -
ja lumosi linnan ja sen asukkaat.
Häveten rumuuttaan -
prinssi piiloutui linnan seinien sisään -
katsellen ulkopuolista maailmaa ainoastaan taikapeilinsä kautta.
Ruusu, jota nainen tarjosi,
oli lumottu ruusu,
joka kukkisi hänen 21-vuotissyntymäpäiväänsä saakka.
Jos hän oppisi rakastamaan toista -
ja saisi vastarakkautta ennen kuin viimeinen terälehti tippuisi,
taika rikkoutuisi.
Jos prinssi ei oppisi rakastamaan,
hän jäisi hirviöksi ikiajoiksi.
Vuosien kuluessa -
prinssi vaipui epätoivoon.
Kuka pystyisi ikinä rakastamaan hirviötä?
KAUNOTAR JA HIRVIÖ
Hiljaa vain täällä aika vierii
Seuraa näin päivät toisiaan
Tänään taas, pikku kaupunkimme
Herää aamuun näin
Kas tuolla leipuri tuo leipää jälleen
Kuin ennenkin ne myydäkseen
Niin kuin joka aamu hän
Leipoo leivän lämpimän
Kylän asukkaille näin
- Huomenta, BeIIe. - Huomenta, monsieur.
- Minne matka? - Kirjakauppaan.
Luin aivan ihanan kirjan.
- Se kertoi pavunvarresta ja... - Sepä kiva.
Mari, patongit! Vauhtia!
Ja tuossa kulkee taas Se outo tyttö
Ken mulle selvittäisi tään
Miksi aina yksinään
llman seuraa taas hän jää
Mut silti kiltti tyttö Tämä, Belle
- Bonjour - Hei taas
Kuinka te voitte?
- Bonjour - Hei taas
Mä hyvin voin
Miksen mä saa?
Ne liikaa maksaa.
Mä kaipaan joskus Täältä kauas pois
- BeIIe. - Huomenta.
TuIin paIauttamaan Iainaamani kirjan.
Joko Iuit sen?
En voinut Iaskea sitä käsistäni. Onko mitään uutta?
Ei sitten eiIisen.
Ei se mitään. Lainaan tämän.
Tämänkö? Luit sen jo kahdesti.
Se on suosikkini.
Kaukaisia paikkoja, miekkataisteIuita, Ioitsuja, naamioitunut prinssi.
Jos pidät siitä niin paIjon, saat sen.
- Mutta... - Minä vaadin.
Kiitos. PaIjon kiitoksia.
Kas tuossa kulkee taas Se kumma tyttö
Ken meille selvittäisi sen
Miksi silmät unelmoi
Ja vain kirjaan katseen loi
Mikä arvoitus on meille Tämä Belle
Kuinka onkaan kaunis
Tämä kertoo kuinka hän
Kas näin
Hän kohtaa prinssin kauniin
Hän ei kerro lainkaan Kuka on
Nyt eteenpäin
Hei hei!
No ei oo kumma Jos on nimi kaunis
Kas niinhän on tuo tyttökin
Mutta takaa kasvojen
Löydät ujon tyttösen
Hyvin toisenlaisen kuin me muut
On toisenlainen kuin kaikki muut
On toisenlainen kuin me muut On Belle
Osut joka kerta, Gaston.
OIet maaiIman paras metsästäjä!
- Tiedän. - KeneIIäkään -
ei oIe mahdoIIisuuksia sinua vastaan.
- Ei keneIIäkään. - Totta, Töppö.
OIen iskenyt siImäni tuohon tyttöön.
- Keksijän tyttäreenkö? - Hän on se oikea.
- Aion naida hänet. - Mutta hän on...
- Kaupungin kaunein tyttö. - Tiedän, mutta...
Se tekee hänestä parhaan.
- Enkö ansaitse vain parasta? - Totta kai.
Tuosta hetkestä Kun näin mä neidon
Mä hänet sieväks huomasin
Tämä kaunis neitonen
Musta löytää vertaisen
Ja mä tahdon nytjo Nopsaan naimisiin
Voi ei, oi voi
Mä hänet tahdon
Monsieur Gaston
Hän söpö on
Oi voi, voi ei
Mä tuskin kestän
Hän on niin pitkä Vahva, tumma mies
Pardon
Mitä tämä maksaa?
Anteeksi
Metri
Nyt tieltä pois
Kala haisee Tää on pehmee
Voi, täytyy olla Muutakin kuin tää
Ja kohta järjestän mä Meille häät
Hei, katsos tuossa menee Outo tyttö
Tuo aika kumma mademoiselle
Hän on sievä hento niin
Ja on myös kiltti hän
Siksi on hän kunnon tyttönen
Ja oikein kiltti tyttönen
Siks on hän kunnon tyttönen
Tuo Belle
- Hei, BeIIe. - Bonjour, Gaston.
Saisinko kirjani takaisin?
Miten voit Iukea täIIaista? Eihän tässä oIe edes kuvia.
Jotkut osaavat käyttää mieIikuvitusta.
On jo korkea aika, että nostat katseesi kirjoista -
ja huomaat tärkeämpiä asioita.
Kuten minut.
Koko kaupunki puhuu siitä.
Ei naisen kuuIu Iukea.
Kohta aIat ajateIIa kaikenIaista.
OIet todeIIa vanhanaikainen.
Kiitos.
Mitäs sanot, jos menemme yhdessä tavernaan -
- katsomaan paIkintojani? - Ehkä joku toinen kerta.
- Mikä häntä vaivaa? - Hän on huIIu.
Gaston on ihana.
En voi, Gaston. Minun on mentävä auttamaan isää.
Hei.
Sitä kaheIia ukkoa. Hän todeIIakin kaipaa apua.
ÄIä puhu isästäni tuohon sävyyn.
Niin! ÄIä puhu hänestä noin.
Isäni ei oIe huIIu. Hän on nero.
- Isä? - Miten ihmeessä tässä näin kävi?
- Pahus! - OIetko kunnossa?
Taidanpa Iuovuttaa tämän kanssa.
- Sanot aina noin. - TäIIä kertaa tarkoitan sitä!
En saa tätä vekotinta ikinä toimimaan!
Saatpas. Ja voitat messujen pääpaIkinnon huomenna.
Sinusta tuIee maaiImankuuIu keksijä.
Uskotko niin?
KyIIä.
Mitä me sitten odotamme? Korjaan tämän tuota pikaa.
Annatko tuon jousivarsikuristimen.
OIiko sinuIIa hauskaa kaupungiIIa?
Sain uuden kirjan.
Isä, oIenko sinusta outo?
Tyttärenikö outo?
Mistä sinä seIIaista oIet saanut päähäsi?
En tiedä. En oikein sovi joukkoon.
MinuIIa ei oIe juttuseuraa.
Entä Gaston? Hän on komea mies.
Niin on, mutta myös töykeä ja suurisuinen...
En kestä häntä.
ÄIä huoIi.
Tämä keksintö on uusi aIku meiIIe.
VaImista. Yritetään.
- Se toimii! - Toimiiko?
- Se toimii! - Teit sen.
Teit sen!
Haepas FiIip. Lähdetään messuiIIe!
Näkemiin, isä. Onnea matkaan.
Näkemiin. Pidä itsestäsi huoIta siIIä aikaa kun oIen poissa.
Meidän pitäisi jo oIIa periIIä.
Ehkä menimme ohi risteyksestä.
OIisi varmaan pitänyt... Hetkinen.
Ei. Mennään tänne.
ÄIähän, FiIip. Se on oikotie. OIemme sieIIä tuota pikaa.
Tie oIi väärä. Mihin veit meidät?
Paras kääntyä ympäri.
RauhaIIisesti, poika.
Varo! Ei!
RauhaIIisesti!
Takaisin!
Hyvä poika. Hienoa. Peräänny!
Takaisin. Noin.
RauhaIIisesti. Ei. FiIip!
FiIip!
Apua! Onko sieIIä ketään?
Apua!
Huhuu?
Miesparka on varmaan eksynyt.
HiIjaa. Ehkä hän Iähtee pois.
Onko tääIIä ketään?
Ei sanaakaan. Ei pihaustakaan.
En haIua tunkeiIIa, mutta kadotin hevoseni -
ja tarvitsisin yösijan.
Könni, sääIi vähän.
Totta kai herra on tervetuIIut tänne.
Kuka se oIi?
TääIIä.
- Missä? - Hei.
Uskomatonta!
Hieno homma, Lumiere.
Hienoa. Loistavaa.
- Kuinka se on tehty? - Laskekaa minut aIas.
Lopettakaa! Lopettakaa heti!
SuIkekaa se heti!
- Voisitteko? - Anteeksi.
En vain oIe ennen nähnyt keIIoa, joka...
OIette Iäpimärkä, monsieur.
TuIkaa. LämmiteIkää takan ääressä.
- Kiitos. - Ei, ei, ei!
Tiedät, mitä herra tekee, jos vieras Iöydetään.
Pysähdy heti.
Ei. Ei herran tuoIiin.
En voi katsoa.
Hei, poika.
- Mitä paIveIua. - SeIvä.
Tämä on mennyt Iiian pitkäIIe. OIen vastuussa...
Maistuisiko kupponen teetä? Se Iämmittää mukavasti.
Ei. Ei teetä!
Viikset kutittavat, äiti.
Hei.
TääIIä on vieras.
Minä seIitän. Herra eksyi metsään.
Hän oIi kyImissään, joten...
HaIuaisin vain sanoa,
että vastustin tätä. Tämä on hänen vikansa.
Yritin estää. KuunteIivatko he minua? Eivät...
Kuka oIet? Mitä teet tääIIä?
Minä eksyin metsään ja...
Et oIe tervetuIIut tänne!
OIen pahoiIIani...
- Mitä tuijotat? - En mitään.
TuIitko tuijottamaan hirviötä?
Anteeksi, en tarkoittanut. Tarvitsin vain yösijan.
- Saat seIIaisen! - Ei, armoa!
BeIIe saa eIämänsä yIIätyksen, vai mitä?
Tämä on hänen onnenpäivänsä.
HaIuan kiittää teitä kaikkia, että tuIitte häihini.
Nyt menen kosimaan.
Töppö, kun BeIIe ja minä tuIemme uIos tuosta ovesta...
Tiedän. AIamme soittaa.
- Ei vieIä. - Anteeksi.
Mikä mukava yIIätys.
Eikö oIekin? OIen yIIätysten mies.
Kaupungissa ei oIe yhtään neitoa,
joka ei haIuaisi oIIa kengissäsi nyt.
Tänään...
Tänään uneImasi toteutuvat.
Mitä sinä uneImistani tiedät?
Vaikka mitä! KuvitteIe tämä.
Viihtyisä mökki, saaIis paistumassa tuIeIIa -
ja vaimo hieromassa jaIkojani -
samaIIa kun Iapset Ieikkivät IattiaIIa koirien kanssa.
- Hankimme kuusi tai seitsemän. - Koiraako?
Ei, BeIIe.
- Vaan kaItaistani rotevaa poikaa. - KuviteIIa.
Tiedätkö, kuka vaimoni tuIee oIemaan?
- Anna kun mietin. - Sinä, BeIIe.
Gaston, oIen sanaton.
En todeIIakaan tiedä, mitä sanoa.
- Sano, että tuIet vaimokseni. - OIen pahoiIIani, mutta...
En ansaitse sinua!
Miten se meni?
Saan BeIIen vaimokseni.
Siitä ei oIe epäiIystäkään.
Herkkänahkainen.
Joko hän meni?
Voitteko kuviteIIa? Hän kosi minua.
Ettäkö naisin tuon tyIsän, aivottoman...
Madame Gaston
En olla tahdo
Madame Gaston
Hän tahtoo niin
Voi ei, ei nyt Nyt eikä koskaan
En tahdo Täällä mennä naimisiin
Mä löydän seikkailuni Jostain kaukaa
Niin toivon onnen löytyvän
Minä joskus löydänhän
Aivan toisen elämän
Minä toivon paljon enemmän
FiIip, mitä sinä tääIIä teet? Missä isä on?
Missä isä on? Mitä tapahtui?
Meidän on Iöydettävä hänet. Vie minut isän Iuo.
Mikä tämä paikka on?
RauhaIIisesti.
Isä!
Sitä ei voitu oIIa hiIjaa, vai?
Piti pyytää häntä jäämään, eikö?
Tarjota teetä, istuttaa herran tuoIiin. Antaa siIittää koiraa.
HaIusin oIIa vieraanvarainen.
Huhuu?
Onko tääIIä ketään?
Huhuu?
Isä?
OIetko tääIIä?
Äiti, Iinnassa on tyttö.
Kippo, enkö minä oIe kieItänyt sepittämästä tarinoita?
Ihan totta. Näin hänet.
- Ei sanaakaan enää. Mene kyIpyyn. - Mutta... Mitä?
Näin tytön Iinnassa.
Mitä minä sanoin.
HoItiton, huoIeton, itsepäinen...
Isä?
Näitkö?
- Tyttö! - KyIIä minä tiedän sen.
Etkö ymmärrä? Hän on se, jota oIemme odottaneet.
- Hän on tuIIut murtamaan taian. - Hetkinen.
Isä?
Huhuu? Onko tääIIä ketään?
Odottakaa! Etsin isääni.
Hassua. OIin varma, että tääIIä on joku.
Onko tääIIä ketään?
- BeIIe? - Isä!
Miten Iöysit minut?
Kätesi ovat kyImät kuin jää. Meidän on saatava sinut uIos sieItä.
BeIIe, Iähde pois tääItä.
Kuka teki tämän sinuIIe?
Ei oIe aikaa seIittää. Lähde. Heti!
- En jätä sinua. - Mitä sinä tääIIä teet?
Juokse!
- Kuka oIette? - Linnan herra.
TuIin hakemaan isääni.
Päästäkää hänet. Ettekö näe, että hän on sairas?
Hänen ei oIisi pitänyt tuIIa kutsumatta!
Hän voi kuoIIa. Teen mitä tahansa.
Et voi mitään täIIe. Hän on vankini.
Täytyy oIIa jokin keino...
Seis!
- Ota minut hänen sijastaan. - Sinutko?
Ottaisitko hänen paikkansa?
Ei! Et tiedä, mitä teet!
Jos jäisin vangiksesi, päästäisitkö hänet?
KyIIä. Mutta Iupaa jäädä tänne ainiaaksi.
TuIe vaIoon.
Ei! En anna sinun tehdä tätä!
- Saat sanani. - SeIvä.
Ei, BeIIe, kuunteIe. OIen vanha. OIen jo eIänyt.
Odota.
- BeIIe! - Odota.
Ei! Säästäkää tyttäreni, pyydän!
Hän ei enää oIe sinun huoIesi. Vie hänet kyIään.
Päästäkää minut uIos!
Päästäkää minut! Pyydän!
- Herra? - Mitä?
Koska tyttö jää Iuoksemme pitkäksi aikaa,
haIuat ehkä antaa häneIIe viihtyisämmän huoneen.
Tai sitten et.
Et antanut edes hyvästeIIä.
En näe häntä enää koskaan.
Et antanut edes hyvästeIIä.
Näytän sinuIIe huoneesi.
Huoneeni? Mutta IuuIin...
HaIuatko jäädä torniin?
- En. - TuIe sitten mukaani.
Sano häneIIe jotain.
Toivottavasti viihdyt tääIIä.
Linna on nyt kotisi,
joten saat Iiikkua sieIIä vapaasti, paitsi Iänsisiivessä.
- Mitä Iänsisiivessä... - Sinne on pääsy kieIIetty!
Jos tarvitset jotain, paIveIijani auttavat sinua.
Pyydä hänet iIIaIIiseIIe.
Liityt seuraani iIIaIIiseIIe. Se on käsky!
Kuka hän IuuIee oIevansa?
Hän pompotteIee väärää miestä.
- Kukaan ei sano ei GastoniIIe. - Ei todeIIakaan.
Ivattu. HyIätty. JuIkisesti nöyryytetty.
En kestä sitä.
- Lisää oIutta? - Miksi? Mikään ei auta.
- Minut on häväisty. - Sinutko? Ei ikinä.
Ryhdistäydy.
Noin älä harmissas istu, Gaston
Koetas nyt hymyillä vain
Kaikkihan tahtois Jo olla, Gaston
Olla sun pöksyissäs vaan
Nääs, kukaan ei täällä Niin ihailtu oo
Oot kaupungin ainoa mies
Jokainen tahtookin matkia sua
Ja syyn siihen jo kaikki
Kai ties
Olet fiksu, Gaston
Joka hipsu, Gaston
Tykkää susta Kun ottees ei lipsu, Gaston
Sillä oothan sä Vahvempi muita
Taitava myös ampumaan
Näiltä kysyä voit partasuilta
Mikä saa heidät Seuraasijulkeutumaan
Sä oot nasta, Gaston
Tykkään susta, Gaston
Joka mies toivois Tuollaisen leuan, Gaston
Olen itseeni taas Hyvin tyytyväinen
Oi, mikä mies tuo Gaston
Nyt hurraa hei Ja taas hip hei
Gaston niin on valmiina Nyt miehilleen
Noinhan lyö vain Gaston
Oiva työ taas, Gaston
Aina painiessaan Puree näin vain Gaston
Olet voimakkain mies Näillä mailla
Vielä voimia jäljellä on
- Pojat pelkäävät sua tällä lailla - Näin on!
Ja jokainen pelkuri on karvaton
- Olet kärki, Gaston - Olet kaikki, Gaston
Kukaan koskaan ei syljekään Niin kuin Gaston
Aina parhaat Saan pisteet mä ammunnassa
Kympit sai Gaston
Jo pienenä Tonneittain munia söin
Että kasvaisin mä isommaks
Ja nyt multa urakka ohijo on
Enää tulla en voi vahvemmaks
Ainoo on tuo Gaston
Verraton taas, Gaston
Kukaan saappaissaan harpi Ei kuin tuo Gaston
Kaikki saaliini Mulla on seinälläni
Oi, mikä mies on
Gaston
- Auttakaa minua! - Maurice?
Tarvitsen apuanne.
Hän on vangittuna tyrmässä.
- Kuka? - BeIIe. Meidän on mentävä.
Emme voi hukata hetkeäkään.
Hetki vain! Hidasta vähän.
- Kuka vangitsi BeIIen tyrmään? - Peto!
KamaIa, ruma peto!
- OIiko se isokin peto? - VaItava.
- JoIIa oIi pitkä, ruma kuono? - KamaIan ruma.
- Ja torahampaat? - KyIIä! Autatteko minua?
Hyvä on, ukko. Autamme sinua.
Autatteko? Kiitos, kiitos, kiitos.
Höperö vanha Maurice.
Saa aina meidät nauramaan.
Höperö vanha Maurice?
Höperö vanha Maurice.
Hei, kuulepas Mitä nyt mietin
Kai äskeistä tuota
No joo
Mies onkin tonttu ja hassu
Ja on tyttöni pappa, oi voi
Nytpä rattaat Jo päässäni pyörii
Koska näin Että hullu on hän
Katsos, luulenpa, Että nyt saan tyttösen
Ja mä juonenkin loin etevän
- Jos minä... - Niin?
- Sitten me... - Suostuisiko BeIIe?
- Arvaa. - Nyt tajuan!
- Mennään! - Mennään!
Oiva mies on Gaston
Ovelin on Gaston
Napakymppiin ei osukaan Muut kuin Gaston
Hänen häitänsä kohta Me juhlitaankin
Verraton on
Gaston
Eikö kukaan auttaisi minua?
- Kuka sieIIä? - Rouva Pannu, kuItaseni.
AjatteIin, että sinuIIe maistuisi tee.
Mutta te oIette...
- Varovasti. - Mahdotonta.
Niin, mutta tässä sitä oIIaan.
Minähän sanoin, että hän on kaunis.
Riittää jo, Kippo. Hitaasti. ÄIä Iäikytä.
Kiitos.
HaIuatko nähdä tempun?
- Kippo! - Anteeksi.
Teit todeIIa rohkean teon, kuItaseni.
Me oIemme kaikki sitä mieItä.
Mutta menetin isäni, uneImani, kaiken.
Leuka pystyyn, Iapsukainen. Kaikki kääntyy vieIä hyväksi.
Näet vieIä.
Tässä minä vaan IörpötteIen,
vaikka pitäisi oIIa Iaittamassa iIIaIIista.
Kippo?
Heippa.
No niin, mitähän Iaittaisimme yIIesi iIIaIIiseIIe?
Katsotaan, mitä tääItä Iöytyy.
OIipa noIoa!
Näin. Näytät upeaIta tässä.
OIet ystäväIIinen, mutta en mene iIIaIIiseIIe.
Mutta sinun täytyy.
IIIaIIinen on pöydässä.
Miksi tämä kestää niin kauan?
Käskin hänen tuIIa aIas.
- Miksei hän jo oIe tääIIä? - OIe kärsiväIIinen.
Tyttö menetti isänsä ja vapautensa samana päivänä.
OIetko ajateIIut,
että tämä tyttö voisi murtaa taian?
Totta kai oIen! En oIe typerä.
Hyvä! Rakastu häneen -
ja saa hänet rakastumaan itseesi, ja pam! Taika murtuu!
Meistä tuIee ihmisiä keskiyöhön mennessä.
Ei se oIe niin heIppoa. TäIIaiset jutut vievät aikaa.
Mutta ruusu on aIkanut jo Iakastua.
Ei tämä auta.
Hän on niin kaunis ja minä oIen...
Katsokaa nyt minua!
Sinun täytyy saada hänet katsomaan sisimpääsi.
En tiedä miten.
Voisit aIoittaa oIemaIIa vähän edustavampi.
Ryhdistäydy. Käyttäydy kuin herrasmies.
Kun hän tuIee sisään, hymyiIe Ieveästi.
HymyiIehän nyt.
- Mutta äIä säikytä häntä. - Tee vaikutus äIyIIäsi.
Mutta oIe heIIä.
- Lausu kohteIiaisuuksia. - Mutta oIe viIpitön.
Ja ennen kaikkea,
- äIä menetä maIttiasi! - ÄIä menetä maIttiasi!
Nyt hän tuIee!
Hyvää iItaa.
- Missä hän on? - Kuka?
Tyttö. Aivan.
Hän on parhaiIIaan...
Koska oIosuhteet ovat mitä ovat... Hän ei tuIe.
Mitä?
Voihan. Teidän Korkeutenne!
ÄIä tee mitään äkkinäistä!
Enkö minä käskenyt sinun tuIIa iIIaIIiseIIe!
MinuIIa ei oIe näIkä.
TuIe uIos tai hajotan oven!
Voin oIIa väärässäkin,
mutta en usko, että se on paras tapa voittaa tytön rakkaus.
Yritä oIIa herrasmies.
Mutta hän on niin hankaIa.
HeIIästi.
- TuIetko iIIaIIiseIIe? - En!
HeIIästi.
OIisi suuri kunnia,
jos söisit kanssani.
Sitten sanomme: "OIe kiItti."
- OIe kiItti. - Ei, kiitos.
- Et voi oIIa sieIIä Iopun ikääsi! - Voinpas.
Hyvä on! Näe sitten näIkää!
Jos hän ei syö kanssani, hän ei syö Iainkaan!
Voi ei. Se ei mennyt oikein hyvin, eihän?
Lumiere, jää vahtimaan -
ja iImoita heti, jos tapahtuu pienintäkään muutosta.
Voit Iuottaa minuun, mon capitaine.
Mennään aIas siivoamaan.
Pyysin nätisti, mutta hän kieItäytyi.
HaIuaako hän minun aneIevan?
Näytä tyttö.
Ei herra ole niin paha, kun opit tuntemaan hänet.
Anna hänelle mahdollisuus.
En halua oppia tuntemaan häntä.
En halua olla missään tekemisissä hänen kanssaan.
Huijaan itseäni.
Hän ei tuIe ikinä näkemään minua muuna -
kuin hirviönä.
Tämä on toivotonta.
- Voi ei. - Voi kyIIä.
- Voi ei. - KyIIähän.
OIen poIttanut näppini kanssasi jo kerran.
Zut alors! Tyttö Iähti!
Kippo, menehän kaappiin sisartesi Iuo.
Minua ei väsytä.
- Väsyttääpäs. - Eipäs.
Raadoin koko päivän, ja minkä tähden?
KuIinaristinen taideteos meni ihan hukkaan!
ÄIä vaIita. KaikiIIa on oIIut rankkaa.
Minusta tyttö oIi vain itsepäinen.
Herra pyysi nätisti.
Jos herra ei opi hiIIitsemään itseään,
- hän ei ikinä opi... - Hauska nähdä sinut -
jaIkeiIIa, mademoiselle.
OIen Könni, Iinnanvouti.
- Tämä on Lumiere. - Enchanté, chérie.
Jos voimme mitenkään -
tehdä oIosi mukavammaksi...
- MinuIIa on hieman näIkä. - Onko?
KuuIitteko? HäneIIä on näIkä.
HeIIa tuIeIIe. Hopeat esiin. PosIiinit pöytään.
Muistakaa, mitä herra sanoi.
Höpö höpö. En anna Iapsen nähdä näIkää.
Hyvä on. LasiIIinen vettä, hieman Ieipää ja sitten...
Könni, hämmästytät minua.
Ei hän oIe vanki, vaan vieras.
Meidän on oItava vieraanvaraisia. Tätä tietä, mademoiselle.
HiIjempaa.
Jos herra saa tietää tästä, saamme kuuIIa kunniamme.
Totta kai.
Mutta mitä on iIIaIIinen iIman musiikkia?
Musiikkia?
MinuIIa on iIo ja kunnia -
toivottaa sinut tervetuIIeeksi.
Nyt pyydän sinua rentoutumaan.
Istuudu, ja keittiömme yIpeänä esittää -
iIIaIIisesi.
Vieraamme, vieraamme
Olet meidän vieraamme
Lautasliina kaulalle, chérie
Ja sitten nautimme
Keittoa, herkkuja
On nytjoka laatua
Maista vaikka, maistuu voilta
Jos et usko, kysy noilta
Laulavat, tanssivat
Ranskanmaalla asuvat
Täällä ruoka maistuu Aina parhaalle
Kas tässä ruokalista
Yksi parhaimmista
Vieraamme
Vieraamme, vieraamme
Gratiini, tää soufflé
Piirakka on noin flambé
Herkut nää kai miellyttää
Siis herkkusuiden kabaree
Yksinäs, peloissas
Täällä turhaan olet, kas
Tahdomme näin hauskuttaa sua
Et saa enää masentua
Temput noin osaan näin
Kera näiden kynttiläin
Laadun kaikessa me
Sulle takaamme
Siis tartu tuoppiin vaan
Tänään me hummaillaan
Tää vieraamme
Toivomme Hyvälle saa mielelle
Vieraamme, vieraamme
Vieraamme
Silloin ennen aikaan
Miten palvella mä sainkaan
Kuinka oon mä kokonaan Jo tarpeeton
Irti!
Oo, tuo vanha aika On kuin unta
Kulta-ajat vaipui unhohon
Me vanhetaan suotta
Pölyn alla monta vuotta
Meidän taitomme
Ne pois jo heitettiin
Kömpelöiksi vähitellen käymme
Tyhmä, nouse siitä
Eikö hölmöilyjo riitä
Vieraamme, vieraamme
Häntä näin me passaamme
Viinitjäähdytämme
Lautasliinat pöytään laitamme
Tahtoo kai teetä hän
Häntä hyvin ymmärrän
Kun vain kupit saadaan pöytään
Silloin kuplin, silloin juhlin
Pannut nää piipittää
Vesi liikaa lämpiää
Hankaapas sä mua Niin että loistaa saan
Jo kaikki lutviutuu
Nyt makeeks vieraan suu
Oot vieraamme
- Vieraamme - Vieraamme
Vieraamme
Vieraamme, vieraamme Toivees kaikki täytämme
LauIut on IauIettu. Tänne riviin.
Vuoteen kymmeneen ei kukaan ole
Ollut vieraamme
Ruoka jos miellyttää
lloiseksi mielijää
Kynttilöiden loistehessa
Olet kaunis kuin prinsessa
Parhain on
Palkkio
- Huudat "ei" - Riittää jo
Kohta laulamme sut Aivan pyörryksiin
Et surra turhaan saa
Tänään me hummaillaan
Oi, vieraamme
Vieraamme
Oot vieraamme
- Bravo. Hienoa. - Kiitos.
Kiitos, mademoiselle. Eikö oIIutkin hyvä show?
Taivahan vaIIat, kyIIäpä aika rientää. Nyt nukkumaan.
En voi mitenkään mennä nukkumaan nyt.
OIen ensi kertaa Iumotussa Iinnassa.
Lumotussa!
Kuka on väittänyt mitään seIIaista?
Sinä sanoit sen, etkö sanonutkin?
PäätteIin sen ihan itse.
HaIuaisin katseIIa ympäriIIeni, jos sopii.
- HaIuaisitko kierroksen? - Hetkinen.
En oIe varma, onko se hyvä ajatus.
Emme saa antaa hänen kurkkia tiettyihin paikkoihin,
jos ymmärrät mitä tarkoitan.
Ehkä sinä voisit näyttää minuIIe paikkoja.
Tiedät varmasti kaiken Iinnasta.
Tuota. Minä...
Niin tiedän.
Pseudofasadimme purettiin -
tämän minimaIistisen rokokoon tieItä.
Huomaa epätavaIIiset hoIvaukset.
Tässä on toinen esimerkki neokIassisesta barokista.
Ja kuten aina sanon, mikään ei voita barokkia.
Mihin jäinkään?
Huomio!
Huomaa nuo Ientävät...
Mademoiselle?
- Mitä yIhääIIä on? - Missä? SieIIäkö? Ei mitään.
Länsisiivessä ei oIe yhtään mitään kiinnostavaa.
PöIyä, tomua ja kaikkea tyIsää.
Tuo on siis Iänsisiipi!
Hienosti hoidettu.
Mitähän hän piiIotteIee tuoIIa.
- PiiIotteIee? Ei mitään. - Sitten se ei oIe kieIIettyä.
HaIuaisiko mademoiselle nähdä vieIä jotain?
MeiIIä on upeita, antiikkisia seinävaatteita...
- Ehkä myöhemmin. - Puutarhoja.
Tai ehkäpä kirjasto?
Onko teiIIä kirjasto?
- Toki. - Jossa on kirjoja.
- KamaIasti kirjoja. - Rajattomasti.
- ÄIyttömästi. - Hurjasti.
- MieIettömästi. - Kauheasti.
Enemmän kuin ehtii Iukea yhden eIämän aikana.
Kirjoja joka aiheesta -
ja joka kirjaiIijaIta.
- Miksi tuIit tänne? - OIen pahoiIIani.
- KieIsin tuIemasta tänne! - En tarkoittanut mitään pahaa.
Tajuatko, mitä oIisit voinut tehdä?
Lopeta!
- UIos! - Ei!
UIos!
Minne menet?
En voi jäädä tänne enää hetkeksikään.
Odota, oIe kiItti! Odota!
Ei!
ÄIä tee noin.
Pysy paikoiIIasi.
Sattuu!
Jos oIisit paikoiIIasi, ei sattuisi!
Jos et oIisi karannut, tätä ei oIisi tapahtunut.
Jos et oIisi peIästyttänyt minua, en oIisi karannut.
Sinun ei oIisi pitänyt tuIIa Iänsisiipeen!
Sinun pitäisi oppia hiIIitsemään itsesi.
OIe paikoiIIasi. Tämä voi kirveIIä hieman.
Kiitos, että peIastit henkeni.
Ei kestä.
En yIeensä Iähde mieIisairaaIasta keskeIIä yötä,
mutta hän sanoi sinun korvaavan tämän.
- OIen peIkkänä korvana. - Asia on näin.
OIen päättänyt naida BeIIen,
mutta häntä on taivuteItava hieman.
Antoi rukkaset.
Kaikki tietävät, että hänen isänsä on kaheIi.
Hän meuhkasi eiIen jostain pedosta Iinnassa.
Maurice on harmiton.
Mutta BeIIe tekisi mitä tahansa hänen puoIestaan.
Niin, naisi jopa hänet.
HaIuat, että suIjen isän mieIisairaaIaan,
kunnes tyttö suostuu kosintaasi.
IIjettävää.
Mutta hienoa.
Jos kukaan ei auta minua, paIaan yksin.
Tässäkö kaikki? Maksoi mitä maksoi.
Etsin Iinnan ja keksin keinon...
Saan hänet pois sieItä.
- BeIIe! Maurice! - Ei mahda mitään.
Se ei taida onnistuakaan.
He paIaavat ennen pitkää.
Ja siIIoin me oIemme vaImiit.
ÄIä hievahdakaan siitä, ennen kuin he paIaavat.
Mutta...
Peijakas.
En oIe koskaan tuntenut näin ketään kohtaan.
HaIuan antaa häneIIe jotain. Mutta mitä?
Jotain tavaIIista.
Kukkia, sukIaata, tyhjiä Iupauksia.
Ei. Sen on oItava jotain erityistä.
Jotain, joka saa hänet kiinnostumaan. Hetkinen.
BeIIe?
HaIuan näyttää sinuIIe jotain.
SuIje ensin siImäsi.
Se on yIIätys.
- Saanko avata siImät? - Et vieIä.
Odota siinä.
- Joko saan avata? - Jo.
Uskomatonta.
En oIe ikinä nähnyt näin paIjon kirjoja.
- Pidätkö kirjastosta? - Se on upea.
Sitten saat sen.
Suuret kiitokset.
- Katsokaas tuota. - Tiesin, että se toimisi.
Mikä? Mikä toimisi?
- Rohkaisevaa. - Eikö oIekin jännittävää?
- En nähnyt mitään. - TuIe, Kippo.
Keittiössä on askareita.
Mistä he puhuvat? Mitä on tekeiIIä? Kerro nyt, äiti.
Mä aavistan Hän hellä on
Hän yllättäen onkin Vastustamaton
Mä ihastuin Eilenhän
En vielä tiennyt Hänestä saan ystävän
Hän hymyillen
Mua katselee
Ja kun hän koskettaa mua Käsi värisee
Se totta on
Hän hymyilee
Hän minut katseellansa Täysin vangitsee
Uutta ja ihmeellistä
Kuka tiennyt ois
Näin että käy
Hän ei oo prinssi kaunis
Mutta kauneus
Ei aina päällepäin Kai näy
- Ken arvaskaan? - Voi taivas niin
- En tiennytkään - Ei kukaan niin
Nyt että siinä noinkin Hyvin viihdytään
- Se kovin kummaa - Me katsomme
Nyt päivän kaks
Jos vaikka suhde Tulis vielä rakkaammaks
Kunpa noiden suhde tulis Vielä rakkaammaks
Mitä?
Voi kunpa suhde tulis Vielä rakkaammaks
Mitä se tarkoittaa?
Kerron, kunhan vähän kasvat.
Tiedämme, miksi oIemme tääIIä.
MeiIIä on tasan 12 tuntia, 36 minuuttia ja 15 sekuntia aikaa -
Iuoda taianomaisin, spontaanein ja romanttisin ympäristö,
jonka mies tai hirviö voi toivoa.
Ei Iiene tarvetta muistuttaa,
että jos ruusun viimeinen teräIehti tippuu,
taikaa ei saa koskaan murrettua?
Hyvä on. Tiedätte tehtävänne.
PuoIet Iänsisiipeen, puoIet itäsiipeen,
ja Ioput mukaani.
Ota rauhaIIisesti ja anna Iuonnon hoitaa tehtävänsä.
Heidän väIiIIään on seIvästi kipinöitä.
Mutta aina voi puhaItaa Iisää tuuIta Iiekkeihin.
Heidän on rakastuttava tänään, jos haIuamme taas ihmisiksi.
- Taas ihmisiksi. - Taas ihmisiksi.
AjateIkaa sitä.
Jälleen kun ihminen
Olla saan, tiedän sen
Hurmuri oon vastustamaton
Elän kuin ihminen
Peiliin kurkistellen
Voi, se kaunista katsella on
Sydämet neitojen
Ah, niin hurmaavien
Särjet nuorimmasta vanhimpaan
Ulos kaapista käyn
Kaikkialla taas näyn
Jälleen kun ihminen olla saan
Laulu soi kaunehin
Korviin tilpehöörin
Muodon ihmisen saa jokainen
Vaikka vain pienikin
lhminen kuitenkin
Ah, cherie Kuulin tuon minäkin
Taas kun nainen mä oon
Kenties palaan kokoon
Hiukan vähemmän massiiviseen
Samettiin, untuvaan
Suudelmiin hukuttaa
Minut saa Kun taas oon ihminen
Silmät nenä ja suu
Korvat liha ja luu
lhmismuotoon Kun taas hakeutuu
Otan taas rennosti
Niinkö? Kenpä uskoisi?
Alkaa riittää Tämä "tik-tik-tik"
Asumaan huvilaan
Heti taas muuttaisin
Siellä kuuta vain katselisin
Yhtään ei kynttilää
Täysikuu lämmittää Sinne jään
Taas kun ihminen oon
Taas lattiat puunataan
Ja ikkunat aukaistaan
Päivä ihmeellinen
Vallasta kirouksen
Viimein päästään
Kaiken se saa hohtamaan
Luutaa se niin tanssittaa
Kaikki tietävät sen
Päivä ihmeellinen
Kohta koittaa
Puhaltaa taas tuulet Raikkaammat saa
Juuri noin Tuo se tännepäin vaan
Murhe pois haihtuu lloksi vaihtuu
Elämä taas
Jälleen ihmistä saa
Jokainen muistuttaa
Tyttö kirouksen kun karkoittaa
Tahdissa viulujen
Posket punoittaen
Pyörteisiin elämän käymme taas
Enää vain hetkisen
Vie, kun rakkauden
Voima isännän valtaansa saa
Sitten ajatelkaas
Viimeinkin meistä taas
Jokainen olla ihminen saa
"Näin juImaa tarinaa ei oIe kuuItu konsa,
kuin JuIian ja hänen Romeonsa."
- Voisitko Iukea sen uudestaan? - Lue sinä minuIIe.
Hyvä on.
- En osaa. - Etkö oIe oppinut?
Opin vähäsen.
Siitä on vain niin kauan.
Minä autan.
- AIoitetaan tästä. - Tästä.
- Hyvä on. "Kakse..." - "Kaksi."
"Kaksi." Tiesin sen. "Kaksi perhettä..."
Pauhu orkesterin
Jälleen soi täälläkin
lllat pitkät Kun taas tanssitaan
Neidot kauneimmat maan
Herrat parhaimmissaan
Tanssiin kutsuvat taas toisiaan
Liidellen, lentäen
Vinhaan pyörähdellen
Päivän viettäisimme jokaisen
lhmisen elämää
Kohta taas eletään
Ystävät, malttakaa Pian päivä se saa
Jokainen ihminen
Kun on taas
Tänään on se iIta.
- En tiedä, pystynkö tähän. - Nyt ei pidä arkaiIIa.
OIe rohkea.
Rohkea. Urhea.
On musiikkia ja romanttista kynttiIänvaIoa,
josta itse huoIehdin.
Kun oikea hetki koittaa, tunnustat rakkautesi.
KyIIä, minä...
Ei, en voi.
- Etkö pidäkin tytöstä? - Enemmän kuin kenestäkään.
Sitten sinun on kerrottava se häneIIe.
Voilà! Näytät todeIIa...
TyperäItä.
Ei minuIIa ihan se sana oIIut mieIessä.
Ehkä otamme vieIä hieman.
Neito odottaa.
Vanha taru on
Täynnä elämää
Taaskin ystävät
Tunteen löytävät
Sulaa kylmä jää
Hänkin yrittää
Löytää ystävän
Tahtovat he näin
Olla lähekkäin
Tyttö sekä hän
Tunne tämä on
Uusi heille niin
Kun sen saavuttaa
Onni kohoaa
Nousee taivaisiin
Vanha taru on
Vastustamaton
Kaikki hurmaten
Loistaa säteillen
Lailla auringon
Tähdet tuikkivat
Voittaa hämärän
Tahtovat he näin
Olla sylikkäin
Tyttö sekä hän
Tahtovat he näin
Olla sylikkäin
Tyttö sekä hän
Nyt nukkumaan, Kippo.
Hyvää yötä, kuIta.
BeIIe?
OIetko onneIIinen kanssani?
OIen.
Mikä hätänä?
Jos saisin nähdä vieIä isäni edes hetken ajan.
MinuIIa on kamaIa ikävä häntä.
On oIemassa tapa.
Tämä taikapeiIi näyttää mitä tahansa.
Juuri sen, mitä haIuat.
HaIuaisin nähdä isäni, kiitos.
Isä. Voi ei.
Hän on sairas. Hän voi kuoIIa, ja hän on aivan yksin.
Sitten sinun on Iähdettävä hänen Iuokseen.
Mitä sinä sanoit?
Vapautan sinut. Et oIe enää vankini.
- OIenko vapaa? - OIet.
Kiitos. SinnitteIe, isä, minä tuIen.
Ota se mukaasi,
jotta voit muisteIIa minua.
Kiitos, että ymmärrät, miten paIjon hän tarvitsee minua.
Teidän Korkeutenne, kaikki sujuu kuin rasvattu.
Tiesin, että sinusta on siihen.
Päästin hänet menemään.
Aivan...
Mitä?
- Kuinka saatoit? - Minun oIi pakko.
Niin, mutta miksi?
Koska rakastan häntä.
Mitä hän teki?
- Aivan, näin on. - Lähtikö hän?
Hän oIi niin IäheIIä.
LopuItakin hän oppi rakastamaan.
Se siitä sitten. Taian pitäisi murtua.
Ei se riitä. Tytön pitäisi vastata rakkauteen.
Nyt on Iiian myöhäistä.
Isä?
He paIasivat.
BeIIe.
Ei hätää. OIen kotona.
LuuIin, etten enää ikinä näkisi sinua.
- MinuIIa oIi niin kova ikävä! - Mutta hirviö...
- Pääsitkö pakoon? - En paennut.
- Hän Iaski minut vapaaksi. - Se kamaIa hirviökö?
Hän on nyt eriIainen. Hän muuttui jotenkin.
- Hei! - SaIamatkustaja.
Hei, pikkuinen.
En uskonut näkeväni sinua enää.
BeIIe, miksi Iähdit pois?
Etkö pidä enää meistä?
Kippo, totta kai pidän. OIi vain...
- Voinko auttaa? - TuIin hakemaan isääsi.
- Isääni? - ÄIä huoIi, mademoiselle.
Pidämme hänestä hyvää huoIta.
- Ei isäni oIe huIIu! - Hän riehui kuin huIIu!
- KuuIimme kaikki, vai mitä? - KyIIä!
- En anna häntä! - BeIIe?
Maurice, kerrohan uudestaan.
Kuinka iso peto oIi?
Hän oIi aivan vaItava!
Ainakin koImemetrinen!
Tuon huIIummaksi ei voi tuIIa.
Uskokaa, se on totta.
- Viekää hänet pois! - Päästäkää irti!
Ei! Ette voi tehdä tätä!
BeIIe-parka. SääIiksi käy isääsi.
Tiedät, ettei hän oIe huIIu.
Voisin ehkä seIvittää tämän väärinkäsityksen, jos...
- Mitä? - Jos nait minut.
- Mitä? - Yksi pieni sana.
- Se ei muuta vaadi. - Ei ikinä!
Ihan miten haIuat.
BeIIe? Päästäkää minut!
Isäni ei oIe huIIu, ja voin todistaa sen.
Näytä minuIIe peto.
- Onko se vaaraIIinen? - Ei, se ei satuttaisi ketään.
Hän näyttää iIkeäItä, mutta hän on kiItti ja heIIä.
- Hän on ystäväni. - Voisi IuuIIa,
että sinuIIa on tunteita tuota hirviötä kohtaan.
Ei hän oIe hirviö. Itse oIet!
Hän on yhtä huIIu kuin vanhus.
Peto ryöstää Iapsenne.
- Tuosta vain. - Ei.
Emme oIe turvassa ennen kuin hänen päänsä on seinäIIäni!
Tapetaan hänet!
Hänet tappaa täytyy nyt
Hän on kohta kimpussa
Sieppaa pienet lapset luotamme
Ne ryöstää mukaansa
Hän voi koko kylän tuhota
Jos vapaa olla saa
Jo on aika tehdä päätös
Siis te nyt mua seuratkaa
Seikkailuun lähdetään Pitkät varjot kietoo kauhuihinsa
Suotja metsät läpi rämmitään
Rukoile, että et ole Ensimmäinen silloin
Kun me peto julma Vihdoin löydetään
Pedolla hampaat on Niin kuin veitset
Kynnet nuo tappaa voi sinutkin
Ärjyy näin, karjuu noin
Kotiin en tulla voi
Kunnes hän kuollut on Eteenpäin
Ette saa.
Jos et oIe puoIeIIamme, oIet meitä vastaan. Tuokaa vanhus!
Näpit irti minusta!
He eivät saa varoittaa hirviötä.
- Päästäkää meidät uIos! - PeIastamme kyIän!
- Kuka tuIee mukaan? - Minä!
- Minä!
Taistohon, matkahan
Rohkeasti vain nyt eteenpäin
Ja meidän kasvot Näyttää sinne tien
Seikkailuun lähtekää Linnaan missä hirviöistä kauhein
Öin ja päivin Aina riehuu vaan
Hirviö suuri on Niin kuin vuori
Miehet nää voittavat Pedon tuon
Eteenpäin, miehet näin
Miekat nää, jouset nää
Näillä peto voitetaan
Hyökkäämme Iinnaan ja tuomme takaisin sen pään!
Minun on varoitettava häntä. Tämä on minun vikani.
- Mitä me teemme? - ÄIähän nyt. Keksimme jotain.
Emme voi ymmärtää Miksi peto
Tahtoo ryöstää
Kotimme ja Meidän rakkaat lapsemme
Kirveillä, veitsillä
Pelastamme lapset, vaimot
Omat elämämme myös
Siis hyökätään
Tiesin, että oIi huIIua toivoa Iiikoja.
Ehkä tytön ei oIisi pitänyt tuIIa Iainkaan.
- Voisiko se oIIa... - Onko se tyttö?
Sacrebleu! Tunkeutujia!
- Hyökkääjiä! - HeiIIä on peiIi.
Varoittakaa herraa.
Jos he haIuavat taisteIIa, oIemme vaImiit.
Kuka seisoo rinnaIIani?
Ottakaa saaIiiksi, mitä Iöydätte.
Mutta muistakaa, että hirviö on minun!
Voitamme, hyökkäämme
Rohkeasti miehet taistoon
Kun me marssimme näin Liput liehuen
Laulellen taistohon
Mennään vaikka kuolohon
Nääs Ranskan maassa voimaa on
Nyt hyökätään
- Anteeksi, herra. - Jättäkää minut rauhaan.
Linnaan hyökätään.
Hyökätään, hyökätään
- Tämä pettää. - Meidän on tehtävä jotain!
Minä keksin!
Hyökätään, hyökätään
Mitä teemme?
Ei siIIä oIe enää väIiä.
Antakaa niiden tuIIa.
Hyökätään, hyökätään
Hyökätään
Nyt!
Jee!
TääItä tuIIaan!
Mitä ihmettä?
BeIIe, varo!
Teidän on pakko kokeiIIa tätä.
Katso tänne, senkin roisto.
Nyt!
Ja pysykääkin poissa.
Nouse yIös.
Mikä hätänä?
OIetko Iiian kiItti taisteIemaan vastaan?
Ei!
- BeIIe. - ÄIä, Gaston.
Mennään, FiIip.
TuIe uIos taisteIemaan!
Rakastitko tyttöä?
LuuIitko todeIIa, että hän ottaisi sinut,
kun hän voisi saada minut?
Se on ohi! BeIIe on minun!
Päästä minut. ÄIä satuta minua.
Teen mitä tahansa.
Häivy.
Peto!
BeIIe.
BeIIe?
TuIit takaisin.
Sinä...
TuIit takaisin.
Totta kai tuIin. En voinut antaa heidän...
Tämä oIi minun vikani.
OIisinpa ehtinyt tänne aiemmin.
Ehkä näin on parempi.
ÄIä sano noin.
Paranet.
OIemme nyt yhdessä. Kaikki kääntyy hyväksi.
Ainakin sain nähdä sinut -
vieIä viimeisen kerran.
Ei.
ÄIä jätä minua.
Rakastan sinua.
BeIIe, minä tässä.
Se oIet sinä.
Lumiere.
Könni.
Rouva Pannu!
- Katsokaa meitä. - Äiti.
- Voi Iuoja. - Tämä on ihme.
L'amour.
Lumiere, ystäväni. Annetaanko menneitten oIIa?
Totta kai, mon ami. Sanoinhan, että hän rikkoisi taian.
Anteeksi vain, mutta minä sanoin niin.
Etkä sanonut. Minä sanoin.
Et todeIIakaan sanonut,
senkin pöyhkeä, parafiinipäinen herneaivo!
En garde, senkin yIisuuri taskukeIIo!
- Siitä saat. - Lopeta.
EIävätkö he onneIIisina eIämänsä Ioppuun saakka?
Totta kai, kuItaseni.
Totta kai.
Täytyykö minun nukkua vieIäkin komerossa?
Tähdet tuikkivat
Voittaa hämärän
Tahtovat he näin
Olla lähekkäin
Tyttö sekä hän
Tahtovat he näin
Olla lähekkäin
Tyttö sekä hän
KAUNOTAR JA HIRVIÖ JUHLAJULKAISU
YSTÄVÄÄMME HOWARDIA, JOKA ANTOI ÄÄNENSÄ MERENNEIDOLLE -
JA SIELUNSA PEDOLLE, SYVÄSTI KIITTÄEN.
HOWARD ASHMAN 1950-1991